Del prefijo dis- y sēminō ("sembrar").1
Verbo transitivo
editar
presente activo dissēminō, presente infinitivo dissēmināre, perfecto activo dissēmināvī, supino dissēminātum.
- 1
- Sembrar.1
- b
- Esparcir, extender, sembrar.1
- c
- Diseminar, divulgar.1
Flexión de dissēminōprimera conjugación, perfecto con v
indicativo
|
singular
|
plural
|
primera
|
segunda
|
tercera
|
primera
|
segunda
|
tercera
|
activo
|
presente
|
dissēminō
|
dissēminās
|
dissēminat
|
dissēmināmus
|
dissēminātis
|
dissēminant
|
imperfecto
|
dissēminābam
|
dissēminābās
|
dissēminābat
|
dissēminābāmus
|
dissēminābātis
|
dissēminābant
|
futuro
|
dissēminābō
|
dissēminābis
|
dissēminābit
|
dissēminābimus
|
dissēminābitis
|
dissēminābunt
|
perfecto
|
dissēmināvī
|
dissēmināvistī
|
dissēmināvit
|
dissēmināvimus
|
dissēmināvistis
|
dissēmināvērunt, dissēmināvēre
|
pluscuamperfecto
|
dissēmināveram
|
dissēmināverās
|
dissēmināverat
|
dissēmināverāmus
|
dissēmināverātis
|
dissēmināverant
|
futuro perfecto
|
dissēmināverō
|
dissēmināveris
|
dissēmināverit
|
dissēmināverimus
|
dissēmināveritis
|
dissēmināverint
|
pasivo
|
presente
|
dissēminor
|
dissēmināris, dissēmināre
|
dissēminātur
|
dissēmināmur
|
dissēmināminī
|
dissēminantur
|
imperfecto
|
dissēminābar
|
dissēminābāris, dissēminābāre
|
dissēminābātur
|
dissēminābāmur
|
dissēminābāminī
|
dissēminābantur
|
futuro
|
dissēminābor
|
dissēmināberis, dissēminābere
|
dissēminābitur
|
dissēminābimur
|
dissēminābiminī
|
dissēminābuntur
|
perfecto
|
dissēminātus -a, -um sum (part. perf. seguido del presente indicativo de sum)
|
pluscuamperfecto
|
dissēminātus -a, -um eram (part. perf. seguido del imperfecto indicativo de sum)
|
futuro perfecto
|
dissēminātus -a, -um erō (part. perf. seguido del futuro indicativo de sum)
|
subjuntivo
|
singular
|
plural
|
primera
|
segunda
|
tercera
|
primera
|
segunda
|
tercera
|
activo
|
presente
|
dissēminem
|
dissēminēs
|
dissēminet
|
dissēminēmus
|
dissēminētis
|
dissēminent
|
imperfecto
|
dissēminārem
|
dissēminārēs
|
dissēmināret
|
dissēminārēmus
|
dissēminārētis
|
dissēminārent
|
perfecto
|
dissēmināverim
|
dissēmināverīs
|
dissēmināverit
|
dissēmināverīmus
|
dissēmināverītis
|
dissēmināverint
|
pluscuamperfecto
|
dissēmināvissem
|
dissēmināvissēs
|
dissēmināvisset
|
dissēmināvissēmus
|
dissēmināvissētis
|
dissēmināvissent
|
pasivo
|
presente
|
dissēminer
|
dissēminēris, dissēminēre
|
dissēminētur
|
dissēminēmur
|
dissēminēminī
|
dissēminentur
|
imperfecto
|
dissēminārer
|
dissēminārēris, dissēminārēre
|
dissēminārētur
|
dissēminārēmur
|
dissēminārēminī
|
dissēminārentur
|
perfecto
|
dissēminātus -a, -um sim (part. perf. seguido del presente subjuntivo de sum)
|
pluscuamperfecto
|
dissēminātus -a, -um essem (part. perf. seguido del imperfecto subjuntivo de sum)
|
imperativos
|
activo
|
pasivo
|
presente (2ª persona)
|
futuro (2ª persona)
|
futuro (3ª persona)
|
presente (2ª persona)
|
futuro (2ª persona)
|
futuro (3ª persona)
|
|
singular
|
dissēminā
|
dissēminātō
|
dissēminātō
|
dissēmināre
|
dissēminātor
|
dissēminātor
|
plural
|
dissēmināte
|
dissēminātōte
|
dissēminantō
|
dissēmināminī
|
—
|
dissēminantor
|
|
presente
|
perfecto
|
futuro
|
presente
|
perfecto
|
futuro
|
infinitivos
|
dissēmināre
|
dissēmināvisse
|
dissēminātūrus -a,-um esse
|
dissēminārī
|
dissēminātus -a,-um esse
|
dissēminātum īrī
|
participios
|
dissēmināns (dissēminantis)
|
—
|
dissēminātūrus -a,-um
|
—
|
dissēminātus -a,-um
|
—
|
|
gerundio
|
gerundivo
|
supino
|
acusativo
|
genitivo
|
dativo/ablativo
|
acusativo
|
dativo/ablativo
|
dissēminandum
|
dissēminandī
|
dissēminandō
|
dissēminandus -a,-um
|
dissēminātum
|
dissēminātū
|
Referencias y notas
editar
- ↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 Georges, Karl Ernst (1913) "dissemino". En: Ausführliches lateinisch-deutsches Handwörterbuch. Hannover: Hahnsche Buchhandlung